Orígens estilístics | Reacció al romanticisme (s. XIX) |
---|---|
Orígens culturals | Final s. XIX a París, França |
Instruments típics | Vent de fusta, piano, cordes, arpa, petits grups de cambra |
Popularitat al Mainstream | de 1875 fins 1925 |
Formes derivades | nocturn, arabesc, preludi... (formes curtes) |
Part de | música clàssica ![]() |
Escenes regionals | |
França | |
Escenes locals | |
Catalunya, Rússia |
L'impressionisme musical fou un moviment musical europeu en la música clàssica sorgit a finals del segle xix i la primera meitat del segle XX sobretot en la música francesa, amb la necessitat dels compositors de provar noves combinacions d'instruments per aconseguir una major riquesa tímbrica. En l'Impressionisme musical es dona molta importància als timbres, amb els quals s'aconsegueixen diferents efectes. Si bé aquesta època es va caracteritzar per un ús dramàtic de les tonalitats majors i menors (música tonal), la música impressionista es tendeix a fer un ús normalitzat de la dissonància. Escales poc comunes, com ara l'escala de tons sencers també són típiques d'aquest moviment. També es caracteritza pel fet que els temps no són lineals sinó que s'executen en successió d'impressions. Es relaciona d'aquesta manera amb l'Impressionisme pictòric, que aconseguia les imatges mitjançant petites pinzellades de color. Mentre els compositors romàntics encara utilitzaven formes llargues de la música, per exemple, la simfonia i el concert, mentre que els compositors impressionistes estaven es decantaven més per les formes, com nocturn, arabesc i preludi, que ja havien estat profundament elaborats perls compositors romàntics. Dos dels principals compositors d'aquest moviment foren Claude Debussy i Maurice Ravel.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search